ЕГИПТЯНКАТА
Родена ли си със слепи очи?
В тъмната нощ сама виждаш ли?
Кралска особа да си видяла?
Или на трон да си седяла?
Щом ухапеш, дали повече ще боли?
Пак наперена ли си,
щом самичка вървиш?
Паднеш ли през глава,
скачаш ли на крака?
Тръпнеш ли до земи буря щом доловиш?
Пътя свой в пълен мрак ще налучкаш ли пак?
Ще достигнеш ли брод до седмия небосвод?
Защото котките Джеликъл това го умеят.
Джеликъл смеят и много умеят.
Котките Джеликъл умеят и смеят.
Джеликъл смеят и много умеят.
Котките Джеликъл умеят и смеят.
На метла да летиш до далечни земи?
А познаваш ли свещ?
Или книга? - Камбана?
С Уитингтън да си дружала?
До свирач да си вървяла?
И във рай или ад да си била на парад?
Дали си коварен артист?
Със походка на рис?
Чакаш ли куп хвалби...
Мишка щом уловиш?
А свидетел ли си Сфинкса кой построи?
Ако за тебе важи, Джеликъл си до уши!
Песни за котки да пеем, Джеликъл да възпеем!
Правим скок ний висок с виртуозен прескок.
С двойно салто въздушно в гума ще се промушим.
По стените търчим, през дървета летим,
с лекота се държим и по жица вървим.
Котките Джеликъл умеят и смеят.
Песни за котки да пеем, Джеликъл да възпеем!
Пееш ли сама и във хор с многогласов тенор
от Росини дуети...
И от Щраус оперети?
Можеш ли като котка да мяукаш на нотка?
Вдига туй на крака публика не една!
Джеликъл, кралиците на нощта.
Трели издигаме до небеса.
КАПАН ЗА МИШКИ
Нямаме равни, не ще тука спор.
Алилуя, о, ангелски хор!
МОРИАРТИ!
МАКАВИТИ! ТЪРСИ СЕ ЗА ВСИЧКО
Таз мистична божественост,
котешка непосредственост...
"Да живей!", камбанен звън ехти...
Котката е тук завинаги!
Котки безстрашни, правдиви и верни
на други, които...
Какво...
Джеликъл смеят и много умеят.
Котките Джеликъл умеят и смеят.
Джеликъл пеят във котешки транс...
Котки стари и котки млади...
Джеликъл пеят и впускат се в танц...
Песни за котки да пеем, Джеликъл да възпеем!
Котки практични...
И драматични.
Но прагматични...
И фанатични.
Ораторични...
Оракулични...
Котки скептични...
И диспептични.
Тъй романтични...
Но и педантични.
Котки критични...
Паразитични...
Алегорични, метафорични...
И статистични. - Котки мистични...
И политични.
Котки себични...
Канонистични... - И истерични.
Котки цинични...
Равинистични...
И котки магични!
Песни за котки да пеем, Джеликъл да възпеем!
Песни за котки да пеем, Джеликъл да възпеем...
МЛЕЧЕН БАР
На бала ли отиваш?
Не те съветвам.
Може да е опасно.
Казват, че тази година ще спечели Макавити.
Макавити ли?
Като Макавити друг няма.
Прекрасен фокусник.
Звяр е той на всяка драма.
В миг го виждаш...
Хайде!
Магия!
И така, как ти е името?
Да не си глътна езика?
Виктория. - Виктория?
Трябва да имаш и друго.
Друго ли?
Името котешко е сложна материя,
то не е някаква детска игра.
Може за луд да ме вземеш, в истерия,
но котката има си три имена.
Първо е името й ежедневно.
Ето виж: - Питър.
Огъстъс. - Алонсо.
И Джеймс
Но трябва да има и име специално,
да е уникално, интелектуално...
Държи то опашката перпендикулярно,
наперва мустаците по-радикално.
А отвъд всяка врява име трето остава,
но за него ти нямаш представа
и човек, без да случи, няма как да научи.
Само котката го знае и за него тя си трае.
Котка щом ти съзираш нейде да медитира,
има причина едничка и тя е,
че умът й се рее нейде в безкрая
с мисълта,
с мисълта
за името тайно.
Това име значимо и неизразимо,
себично, епично,
тайно и лично име, име, име...
Име, име, име...
Мистър Мистофелис магическият котарак!
Котки, излезте навън тази нощ
поединично и вкупом, със мощ!
Месецът ярко е пак засиял.
Котки, елате вий всички на бал!
Котки, излезте навън тази нощ...
Котки, елате вий всички
на бал!
Джеликъл сбират се всяка година,
вкупом ликуват на бал под звезди.
Техният лидер и той ще пристигне
свойто решение да извести.
Старата Дютъронъми там призори
във тишина, що със нож се дроби,
победителя ще определи,
кой за нов живот ще се роди.
Защото в далечни за нас небеса очаква ни седмо небе с чудеса,
откриват се само пред Джеликъл те.
Да питаме смеем, защото умеем,
този щастливец кой ли ще е?
Кой ли ще е?
Какво седмо небе?
Високо горе в небесата.
Там най-заслужилите котки се прераждат за нов живот.
И ще бъдат такива, каквито винаги са мечтали.
Как ще бъдат избрани?
Като пеят песен за себе си, разбира се.
Кои са и с какво се занимават.
Ела.
Ела и виж котка, която със чест, ще се реди за наградата днес.
Една мързеланка ми е във ума,
Дженианидотс нарича се тя.
С копринена козина, пищна снага,
с тигрови ивици, леопардски петна.
Цял ден на стълбите тя се изтяга
и на постелка сегиз-тогиз ляга.
Тъй си седи ли, седи таз котана,
сладка гальовница и мързелана.
Сладка гальовница и мързелана.
Но...
щом си отиде денят уморен,
работа важна започва за мен.
Всички щом вече захъркат в леглата,
вдигам полата и слизам в мазата.
Мишките нямат вежливи порядки,
ни маниери изискани, гладки.
Тъй че строявам ги всички във път,
за да попеят, предат и тъкат.
Хем вечеря, хем разтуха.
Една мързеланка ми е във ума,
Дженианидотс нарича се тя.
Въжето на пердето обича да разплита
и цялото във възли моряшки да оплита.
Обича на перваза да седи,
на всичко гладко, на полици и греди.
Тъй си седи ли, седи таз котана,
сладка гальовница и мързелана.
Сладка гальовница и мързелана.
Но...
щом си отиде денят уморен,
работа важна започва за мен.
Хлебарките трябва и те да се трудят,
а не да рушат и опоскват залудо.
И ето че тази зловредна пасмина
превърнах във стройна полезна дружина.
И като израз на висш пилотаж
измислих им даже Хлебарския марш!
Хлебарки!
Усмивки!
А сега черешката на тортата.
Защо й е друг живот?
Няма вечно да кисна в кухнята.
Не ми лазете по нервите!
За мързеланката тройно ура!
Върти домакинство и къща сама.
Хип, хип, ура, ура, ура!
Благодаря от сърце и душа!
Мяу.
Малко е старомодно, не мислиш ли?
С танцуващите хлебарки и пеещите мишки.
Но мишките бяха много добри.
И все пак е малко ретро.
Изчезвай.
Само давам малък отзив.
Но май ще отида да хапна.
Изчезвай веднага от кухнята!
Да танцуваме!
Рам Там Тагър е котак любопитен. - Котак любопитен.
Дай ми фазан и яребица ще искам.
Сложи ме в къща и ще искам апартамент.
Сложи ме в апартамент и ще искам къща.
Ако ми покажеш мишка, ще подгоня плъх.
Покажи ми плъх и ще подгоня мишка.
Благодаря, Тагър!
Рам Там Тагър е котак любопитен.
Аз просто нямам угодия.
Всичко той прави на своя глава.
И няма какво да се направи за това.
Рам Там Тагър е страшна досада.
Пуснеш ли ме вътре, искам да изляза.
Все съм от погрешната страна на вратата.
Щом се прибера, искам пак навън.
Обичам в чекмедже да си лежа.
Но ако не мога да изляза, вдигам врява до небето.
Дали не е бил кастриран?
Понеже вдига доста висока октава.
Сещаш се.
Рам Там Тагър е котак любопитен.
И няма повод за съмнение.
Светлини. - Всичко той прави на своя глава.
И няма какво да се направи за това.
И аз мога да танцувам така.
Виж. - Я да видя.
Лесно е.
Рам Там Тагър е любопитно зверче.
Непокорството ми е по навик.
Здрасти.
Подай ми риба и ще искам нещо друго.
Но няма ли риба, не близвам и заек.
Предложи ми сметана и ще подсмърчам нещастно.
Защото обичам само това,
което си намеря сам.
Виктория...
Стига си преигравал.
Ще ме хванеш там цял до уши,
ако в долапа нещо скриеш.
Рам Там Тагър...
Той е изкусен и хитър.
Рам Там Тагър...
Не ще да се гушка.
Но ще скоча във скута ти, щом хванеш иглата,
защото всичко обичам нагоре с краката.
Да!
СМЕТАНА
МЛЕЧЕН БАР
Рам Там Тагър е котак любопитен.
Рам Там Тагър не ще да се гушка.
Не, стига с това мляко.
Мляко!
Рам Там Тагър е котак любопитен.
Аз просто нямам угодия.
Всичко той прави на своя глава.
И няма какво да се направи
за...
Еха.
Няма какво да се направи, да,
за...
за това.
Забележи котката,
която пристъпва колебливо
в светлината на вратата,
открехната като озъбена усмивка.
Виждаш, че кожухчето й
е опърпано и пълно с пясък,
а ъгълчето на окото й
се извива като кука.
И...
Била е тя на всякакви странни места.
На калния път край Тотнъм Корт.
Вършала е из ничията земя.
От кръчма "Изгрев" до бар "Приятелско рамо".
Пощальонът въздъхна и почеса глава.
Човек би очаквал, че вече мъртва е тя.
И кой би допуснал, че това
е Гризабела, бляскавата котка.
Гризабела, бляскавата котка.
Кой би допуснал, че това
е Гризабела, бляскавата котка.
Коя е била тя?
Беше звездата на "Уиндмил".
После замина с Макавити.
Сега живее в пустошта.
Театър Уиндмил
Добър вечер на всички!
О, не, вижте какво е довлякла котката.
Изглеждаш примряла от глад.
Не може да ходиш на бал с празен стомах.
Надяваш се да бъдеш избраникът ли?
Да, иска да се прероди слаб, за да надебелее пак.
Но той ще изгуби!
Как смееш! Не я слушай.
Не го слушай, той е абсолютен...
Бъстофър Джоунс се наричам и не съм никак слаб, не отричам.
Всъщност съм си направо дебел.
Не ходя по кръчми, а клубове имам, и то не един.
Защото съм котката на улица "Сейнт Джеймс".
Всички ме поздравяват, щом по улицата се задавам
със кожухче от черен сатен.
Няма друг котак като мен с панталон тъй скроен
и със моя безупречен гръб.
Да, схвана го. Точно така.
Готова?
Прощавай.
Случайно да си Дженианидотс?
Да.
Твоето място е на световната сцена.
Да!
А това лице трябва да е на плакат.
ТЪРСИ СЕ МАКАВИТИ НАГРАДА 100 ЛИРИ
В цял "Сейнт Джеймс" най-прочутото име
е на този най-стилен котак.
И ние всички сме горди, когато ни кимне
Бъстофър Джоунс в белите гамаши.
Понякога се отбивам в клуб "Синиър Едюкейшънъл",
но е против правилата
да членуваш и в двата
най-висши джентълменски клуба.
По подобна причина, щом сезонът настъпи,
ме търси не във "Фокс", а във "Блимп".
Не!
Често също се вясвам във клуба театрален,
със скаридите свои прочут.
През ловния сезон благословията си давам
на сочните кокалчета в "Ловеца на гозби".
А точно по обед и нито миг по-рано...
Виж какво, така не става.
Ясно?
Погледни се и виж мен.
Чувствителен съм относно габаритите си, ясно?
И въпреки това ме излагаш.
Само това ще ти кажа.
А сега ме чуй. Сам не можеш да ме качиш там.
Дай да съберем още котки и да опитаме пак.
Добре. Внимателно. Готови ли сме?
И така, пет, шест, седем.
А точно по обед и нито миг по-рано...
Хей!
...се отбивам за питие в "Дроунс".
Благодаря ти, Тагър.
Щом ме видиш да бързам, сигурно има къри
във "Сиамката" или в "Лакомника".
Щом ме видиш умислен, в "Гробницата" съм киснал
над салата, месо и ориз.
В цял "Сейнт Джеймс" най-прочутото име
е на този най-стилен котак.
И ние всички сме горди, когато ни кимне
Бъстофър Джоунс в белите...
Бъстофър Джоунс в белите гамаши.
Горе-долу така му минава денят,
в клуб един...
И във друг след това.
Нищо чудно, че той напращял е от лой
и закръглил е свойта снага.
Имам десет кила, няма тука лъжа
и нагоре вървя при това.
Но изглеждам така, защото спазвам една
ежедневна такваз рутина.
Още съм във разцвет, бодър, весел, напет!
Тъй твърди тоз изтънчен естет.
В Пал Мал непременно е пролет неизменно,
щом Бъстофър Джоунс носи своите бели...
Бъстофър Джоунс носи своите бели...
Гамаши?
Макавити!
Котаракът в гамаши. Страхотно.
Гладен ли си?
Сякаш не си ял от дни.
Давай.
Погледни.
Помириши.
Много е вкусно.
Хайде, Котарако в гамаши, ти можеш!
Неизразимо.
С какво да помогнем?
Не бива да излизаш сама.
Не съм сама, а с приятели.
Приятели?
Явно са избягали и са те изоставили.
Няма страшно.
Ние ще те пазим.
Нали?
Защо не влезеш?
Мънгоджери.
И Ръмпълтийзър.
Ние сме двойка прочута
като клоуни велики...
Комедианти страхотни.
Въжеиграчи изкусни.
И акробати.
Славата ни се носи навред.
Живеем във Виктория Гроув.
Но там е само центърът на дейността ни,
защото сме странници по душа.
Добре познати сме из Корнуол Гардънс,
"Лонцестън Плейс" и на "Кенсингтън Скуеър".
Имаме малко по-голяма репутация,
отколкото две котки могат да понесат.
Без снимки.
Ако прозорецът на мазето зее отворен
и спалнята е като бойно поле,
ако на покрива керемидите хлопат
и той вече пропуска вода...
Ако чекмеджетата са извадени от скрина
и не намираш зимния си елек...
Или ако на момиче след вечеря...
Изведнъж изчезнат скъпите перли...
Всички ще кажат:
"Бил е онзи ужасен котак!"
Бил е Мънгоджери.
Или Ръмпълтийзър.
И обикновено всичко си остава така.
Мънгоджери и Ръмпълтийзър имат дар слово.
Също сме адски добри дребни крадци.
Много ни бива да чупим и грабим.
Живеем във Виктория Гроув.
Нямаме редовна професия.
Ние сме достолепни господа, които обичат да заговарят
доброжелателни полицаи.
Здравейте, полицай. Лично аз й ги купих.
Какво си направил? - Момент.
Щом семейството седне на неделен обяд
и всички си знаят, че няма да станат по-слаби
от говеждото печено с картофи и зарзават,
тогава от нейде изниква готвачът...
И изрича с изпълнен с прискърбие глас:
"Боя се, че обядът ще почака до утре,
защото печеното е изчезнало в тоз час!"
Тогава всички ще кажат:
"Бил е онзи ужасен котак!"
Бил е Мънгоджери.
Или Ръмпълтийзър.
И обикновено всичко си остава така.
Мънгоджери.
И Ръмпълтийзър.
Сработваме се просто идеално.
Понякога изглежда като късмет.
Понякога казват, че било е от времето.
Профучаваме през дома като ураган.
И никой трезвен не може да го твърди.
Дали е бил Мънгоджери?
Или Ръмпълтийзър?
Или би се заклел, че били са и двамата?
А щом настане врява в столовата
или от килера дочуе се трясък,
или в библиотеката – тропот и звън
от вазата, обявена за Минг,
тогава всички ще кажат:
"Кой котак го направи?"
Бил е Мънгоджери.
И...
Ръмпълтийзър.
И няма какво да се направи.
Идвам, Виктория!
Спокойно! Стой там!
Ето, кученце! Донеси!
Убих се да те търся.
Можеше да пропуснеш пристигането.
Какво пристигане?
На Старата Дютъронъми.
Къде съм?
Изглежда, че сме на баржа насред Темза.
Ти пък какво правиш тук?
Нямам никаква представа.
И си изгубих всичките хлебарки.
Не мога да съм на баржа в Темза.
Трябваше да съм на бал.
О, не, никъде няма да ходиш, Котарако в гамаши.
Решен съм да спечеля и предпочитам конкуренцията в окови.
Граултигър.
Пази ги тук.
Вече втори път ме нарича така.
Котарак в гамаши. Сякаш е шега.
Но ми харесва. Шегата е за негова сметка.
Кой си ти?
Граултигър.
Котарак съм страховит, придвижвам се със баржа.
Аз съм най-страшният бандит и цар на абордажа.
Надлъж и шир аз дерибействам,
наричат ме Страшилище на Теймза.
Ясно, обаче няма рима.
Не може да кажеш "Теймза", за да го римуваш с "дерибействам".
Та това е река Темза.
Значи казваш, че си Граултигър?
Да, мисля, че схванах.
Вече разбрах кой си.
Благодаря, че ми каза.
Къде изчезна?
Моя е.
Поредният провален фокус.
Идваш тъкмо навреме да видиш Старата Дютъронъми.
Коя е тя?
Дютъронъми се е отдавна родила,
много животи е тя изредила.
Влязла е в стихове и във историята
още преди кралица Виктория.
Дютъронъми е живяла много животи,
деветдесет и девет бих казал дори.
А безбройната й челяд процъфтява
и всички гордеят се с нейната слава.
При вида на този ведър, кротък лик,
когато препича се в слънчев светлик,
в миг чува се старчески вик:
"Нима е възможно това?
Очите не лъжат, о, да!
Макар че умът ми вечно блуждае,
Старата Дютъронъми това е!"
Нима е възможно това?
Очите не лъжат, о, да!
Макар че умът ми вечно блуждае,
Старата Дютъронъми това е!
Нима е възможно това?
Очите не лъжат, о, да!
Макар че умът ми вечно блуждае,
Старата Дютъронъми това е!
Нима е възможно това?
Очите не лъжат, о, да!
Макар че краката едва ме държат и бавно налага се днес да вървя,
внимавайте със Старата Дютъронъми.
Джеликъл сбират се всяка година
за избор съдбовен в нощ под звезди.
Ето, и лидерът вече пристигна.
Джеликъл котки, ликувайте вий!
Кой ли ще е? - Кой ли ще е?
Кой ли ще е?
Котки, излезте навън тази нощ,
поединично и вкупом, със мощ!
Месецът ярко е пак засиял.
Котки, елате вий всички на бал!
Котките Джеликъл са черни и бели.
Даже и дребни, са силни и смели.
Радостни, весели, всички от сой,
всеки се радва на техния вой.
Те са със ведри приятни черти,
стрелкат със бляскави черни очи.
Всички се учим на грация, стил
и чакаме месеца да се яви.
Джеликъл котките бавно растат,
едри не са, но са на висота.
Даже да станат понякога тлъсти,
в танците всички са много чевръсти.
Додето изгрее месецът цял,
отмаряме и гласим се за бал.
Винаги чистим се и зад ушите
и се сушим между пръстите мити.
Котките Джеликъл са бели и черни
и със размери по-скоро средни.
Като пружини подскачат почти
със озарени лунни очи.
Котките Джеликъл са черни и бели,
казахме - дребни, но силни и смели.
Буря когато навън зафучи,
вътре измисляме нови игри.
А щом пък слънце деня озари,
нямаме никакви грижи, нали?
Само почиваме и се пестим
за бала съдбовен в деня най-значим.
Котки, излезте навън тази нощ,
поединично и вкупом, със мощ!
Месецът ярко е пак засиял.
Котки, елате вий всички на бал!
Котки, излезте навън тази нощ,
поединично и вкупом, със мощ!
Месецът ярко е пак засиял.
Котки, елате вий всички на бал!
Време е за парти!
С твое разрешение, разбира се.
Тишина.
Нито звук от паважа.
Няма памет луната
и сияе сама.
В светлината
листа се гонят в мойте нозе
и простенва ветрец.
Всяка лампа сякаш е
едно предупреждение.
Някой зашепва,
светлината трепва...
Настъпва скоро утро.
Спомен...
Сам-сама под луната
спомням си дните прежни,
бях красива тогаз.
Още помня когато тъй щастлива аз бях...
Нека споменът пак е жив.
Ела с мен у дома...
Ако смееш...
Аз не зная
накъде да те поведа.
Дали да рискувам,
щом никой не рискува с мен?
Затова във мрак се спотайвам
и животът ми да започне очаквам.
Без спомен за красота...
Аз само желаех
да бъда желана.
Твърде малка да бродя навред из града, вечно угрижена и сама.
Родена без нищо.
Ти поне имаш нещо,
за което да се уловиш.
Видения за чудни стаи,
в които никога не ще пристъпя.
Спомените са отдавна изгубени,
но поне имаш красиви призраци.
И може би моят дом
не е същият като преди
и какъвто очаквах да бъде.
Но тъй жива се чувствам сега със фантомите на нощта.
Знам, опасен е този живот,
но е също свободен и див.
Аз само желаех
да бъда желана.
Никога не ще бродя навред из града вечно угрижена и сама.
Родена без нищо,
с тях поне имам нещо.
Нещо, за което да се уловя.
Не вярвах, че някога ще обикна този свят, в който проникнах.
А спомените са отдавна изгубени,
затова ще танцувам с красивите призраци.
Спомените са отдавна изгубени,
затова ще танцувам с красивите призраци.
Щастливите мигове...
Едно преживяване, но без осъзнаване...
Потърсим ли смисъла, отново е истинско
под форма различна...
Отвъд всеки смисъл на щастие се вричаме...
А прежният опит, възкръснал чрез смисъла в нови селения,
не е само случка от едничък живот,
а на ред поколения,
незабравящи нещо любимо, което е може би неизразимо...
Добре ли си, мила?
Не се познаваме, нали?
Не. Аз не съм тукашна.
Бях изоставена.
Бедничката.
Искаш ли да гледаш как ще направя избора?
Позволено ли е?
Че защо да не е?
Не съм Джеликъл.
По-скоро все още не.
Ела, тъкмо започваме.
Гас.
Гас, твой ред е.
Само исках да ти пожелая успех.
Аз съм твой голям почитател.
Как ти е името?
Мистър Мистофелис.
Аз съм магически котарак.
Притесняваш ли се понякога? - Не.
Всичко е въпрос на практика. Няма какво да се обърка.
Да чукнем на дърво.
Досега не съм играл тук.
Гас Театрала.
Стискай ми лапи.
Гас е котакът при театралните двери.
Моето име, сигурно казвал съм аз,
всъщност е Аспарагас, но звучи като някакъв фарс,
затова всички казват ми Гас.
С протрито кожухче, тънък като щик,
с треперещи лапи – просто страдам от тик.
Но в своята младост се славех като умник,
макар за мишки и плъхове да не съм днес страшник.
Защото днес не съм котаракът във своя разцвет,
макар името ми да се славеше нявга навред.
А щом се срещна с приятели в техния клуб,
намиращ се в двора на някоя кръчма,
с радост ги веселя, ако някой за сметката ме отмени,
с анекдоти от моите най-славни дни.
Навремето аз бях звезда от най-висша величина.
Играл съм с Ървинг,
играл съм и с Трий.
И често припомням си успеха във залата,
когато ме викаха седем пъти на бис.
Но най-великото ми творение, както неведнъж съм отчел,
е Файърфрорфидъл, Злодея на Фел.
А ако някой почерпи ме с глътчица джин,
ще разкажа как роля изпълних в "Ийст Лин".
Във пиеса от Шекспир се явих на мига,
щом за нужда от котка актьор спомена.
Днешните котета не получава обучение
като в дните на Викторианското управление.
Не репетират във група с актьорската трупа
и намират за сладка задача през обръча само да скачат.
Почесвайки се сега с нокти по свойта снага,
ще кажа, че театърът днес не е като някога.
Тези нови продукции съвсем не са зле,
но не могат да се мерят със старите те.
Още помня еуфорията, когато влязох в историята
като Файърфрорфидъл, Злодея на Фел.
Бих могъл да повторя.
Браво!
Браво, Гас!
Ще ме удостоите ли с автографа си, сър?
Да видя как Файърфрорфидъл отново оживява,
беше толкова окриляващо и страховито.
Макавити!
Следващият участник е...
Скимбълшанкс железопътният котарак.
Скимбълшанкс железопътният котарак...
Котаракът на влака...
Шепот се разнася, щом се спусне мрак
и часът удари за пощенския влак:
"Скимбъл? Где е тоз котак?
Някъде играе пак.
Ако не се появи, влакът тук ще си стои."
Портиери и пазачи,
дъщери и помагачи
мигом вдигат се накрак.
"Скимбъл? Где е тоз котак?
Ако не е той бързак,
не ще тръгне пощенският влак."
С две минути закъснение
и всеобщо притеснение...
Чак тогаз се появявам
със походка най-нехайна.
Във багажния вагон съм позадрямал.
После с поглед зелен дава знак мигновен
и просвирва сигнал въжделен.
И така най-подир влакът трака безспир
към далечната северна шир.
Скимбълшанкс железопътният котарак.
Скимбълшанкс, Скимбълшанкс...
Скимбълшанкс железопътният котарак.
Котаракът на влака.
Извод прави се нормален,
че съм лидер неформален
на вагона влаков спален.
Машинисти и пазачи, пасажери и носачи
са под моя взор вторачен.
Без да мигна, съзерцавам,
мислите ви наблюдавам
и съвсем не одобрявам
шумове и веселба. Тук се пази тишина,
щом из влака тръгна да вървя.
Няма място за шеги, ясно е това, нали?
Аз фактор съм неоспорим.
Всичко тук е по конец в този влаков образец,
Скимбълшанкс в това е спец.
Хубаво е, щом спокоен кътче си намерил свое
с името ти на вратата.
А леглото за почивка е с изгладена завивка,
без компромис с чистотата.
После шафнерът надниква
и усмихнато запитва: "Какъв да е чаят,
силен или слаб?"
Но зад него аз стоях и готов да му напомня бях...
Че Скимбъл ред държи тук здрав.
Щом си легнете във своите легла
и завиете се през глава,
помислете малко над това,
че щом мишки не скачат из влака,
явно дължите го на котарака.
Котаракът на влака.
Скимбълшанкс железопътният котарак.
Котаракът на влака.
На раздяла той развява опашка дълга и кафява,
сякаш казва: "Очаквам ви пак".
До нови срещи в нощния пощенски влак
с котарака на влака.
Макавити.
КОТЕШКА ТРЕВА
Макавити е загадъчен котак, наричан още "Лапа скрита".
Бандит суров е тоз хъшлак и законът не го пипа.
КОТЕШКА ТРЕВА
За Скотланд Ярд е той загадка, за спецотряда – поражение,
защото вечно се измъква от всяко местопрестъпление.
Макавити, Макавити, като него втори няма.
Дори закона за гравитация с лекота той нарушава.
С такава левитация оставя дори факира в изумление,
а после лесно се измъква от всяко местопрестъпление.
Макавити е слаб и фин с оранжева окраска.
По двете хлътнали очи ще го познаете за миг.
Под гордото чело умислен бърчи вежди пак.
Занемарено е неговото палто, несресан – острият мустак.
Наляво-дясно олюлявайки глава, прокрадва се като змия.
Дори наглед полузаспал, той вечно е нащрек!
Макавити, Макавити, като него втори няма.
Злодей във облик котешки и звяр на всяка драма.
Из улички прокрадва се, площади прекосява,
но щом открият злодеяние, Макавити го няма!
С вида си най-почтен
на карти мами той без срам,
ала в архив на Скотланд Ярд отпечатъците му ги няма там.
Долапът щом опоскан е, бижутата – ошушкани,
излочено е млякото, пострадало е кученце,
разбито е стъкло на парника, съсипан е нощес цветарника,
бъдете сигурни в едно, Макавити го няма там!
Макавити, Макавити, като него втори няма.
Няма котка като него тъй престорена, коварна.
Той винаги алиби има, едно-две в повече дори.
Когато и да е сторена злината, Макавити не е бил там!
Казват, че всички котки, известни с множество бели,
например Мънгоджери, Ръмпълтийзър, Гридълбоун дори,
са само изпълнители на онзи, който
конците им подръпва...
Наполеон на злото!
Макавити, Макавити, като него втори няма.
Злодей във облик котешки и звяр на всяка драма.
Из улички прокрадва се, площади прекосява,
но щом открият злодеяние...
Макавити...
Макавити!
Макавити...
Щом открият злодеяние...
Макавити го няма!
Да!
Настъпи моментът на избора.
Стара Дютъронъми, ако обичаш.
Останах единственият претендент.
И очевидно най-добрият.
И така...
Никога.
Избирам котката, заслужила нов живот.
Съдя за котката по душата й.
Той има душа.
Имам много душа.
Ти си измамник, Макавити.
Дютъронъми...
Аз ще се издигна на седмото небе.
Настоявам да получа друг живот.
Никога няма да се въздигнеш на седмото небе.
Ще видим.
Граултигър, накарай я да мине по дъската.
Кажи, че съм аз, или ще се удавиш в реката.
Никога няма да бъдеш моят избраник!
Последна възможност.
Никога!
Къде е Старата Дютъронъми?
Къде е тя?
Не знаем.
Къде е?
Само се забавлявахме.
Не очаквахме да й види сметката.
Трябва да направим нещо.
Не можем просто да я върнем.
Можем!
Можем.
Ти си фокусник.
Какво? - Идеята не е лоша.
Струва си да опитаме.
Не мога, наистина.
Поне опитай.
Успех!
Ще се справиш.
Да стискаме лапи.
Дайте светлина. - Моля ви, не ме карайте.
Туш на барабаните.
Великите фокусници имат какво да научат
от Мистър Мистофелис и неговото изкуство.
Всички казваме:
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Аз съм дребен и тих и съм черен
от опашката чак до ушите.
През най-малка пролука минавам,
по най-тясната релса вървя.
Всяка карта в тестето познавам,
а пък зарове всякак редя.
Всички водя ви аз за носа
и ви пращам за миши хайвер.
Даже с корк правя куп чудеса
или с лъжица намачкан лефер.
Ако търсите вилица, нож,
уж забутани в някой стар кош,
в миг ги виждате, после ги няма,
а след дни се оказват на вашата морава!
Всички казваме:
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Ще се справиш.
С маниера ми сдържан и тих
срамежлив съм на вид и послушен,
но гласът ми на покрива ехти,
а ме виждат край огъня сгушен.
Или край огъня дочуват ми гласа,
додето аз на покрива снова.
А може би са чули как промърква нейде котарак,
което и доказва без съмнение
моето магическо умение.
Случва се и всички да се емнат
в градината да ме издирват,
додето в коридора си подремвам.
Наскоро тоз феноменален котарак
измъкна седем котенца от своя магически калпак.
Какво?
Мистър Мистофелис?
Моят герой!
Чакайте! О, не! - Падам!
Всички казват... - Божичко! Бягайте!
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Моля те.
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Всички казваме:
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима
е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Всички казваме:
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Като теб. - Като мен.
О, нима е живял исторически
като Мистър Мистофелис котак магически?
Дами и господа, великолепният и магически Мистър Мистофелис!
Измамила ме е.
Ще стигна там.
Ще отида на седмото небе. Аз ще победя!
Ще видите всички!
Идваш с мен!
Не се занасяй с лудата котка.
Файърфрорфидъл!
Гас!
Звяра на Фел!
Ах, ти, звяр такъв.
Денем
как блещука росата
върху вехнеща роза...
Тъй отиват си те.
Като цвете копнея да посрещна зора...
Аз очаквам деня...
Пей.
Спомен...
Погледни към луната,
споменът ще те води...
Ти напред пристъпи.
Ако срещнеш на щастието смисъла там,
ще започне нов живот.
Спомен...
Сам-сама под луната
спомням си дните прежни,
бях красива тогаз.
Още помня, когато тъй щастлива аз бях...
Нека споменът пак е жив.
Прегорели димни дни,
замръзнал дъх на утрин.
Лампата угасва, поредна нощ изтлява
и нов ден зазорява...
Утро...
Пак ли изгрев да чакам,
нов живот да чертая,
да се боря докрай...
Щом зората превърне само в спомен нощта,
пак започва нов ден.
Лете слънчеви лъчи,
безкрайни маскаради.
Като цвете, щом зора разпукне,
и споменът повяхва.
Докосни ме...
Лесно е да си тръгнеш,
да живея със спомен
за жарките летни дни...
Докосни ме и ще познаеш щастието...
Ето...
нов ден
е дошъл.
Ти си избраницата.
Благодаря ти.
Ти само желаеше
да бъдеш желана,
да не бродиш навред из града вечно угрижена и сама.
Всеки спомен за болка
остави да си иде.
Нагоре, покрай стария хотел,
нагоре, чак до седмото небе...
Нагоре, покрай Джеликъл луната,
нагоре, чак до небесата...
Нагоре, покрай Джеликъл луната,
нагоре, чак до небесата...
Нагоре, нагоре! Седмо небе, ето ме...
Неизразимо.
Ти си жива!
Таз мистична божественост,
котешка непосредственост...
"Да живей!", камбанен звън ехти...
Котката е тук завинаги!
Опознахте котки няколко вида
и мнението ми тук е ясно.
Не ви е нужен вече преводач,
за да ни разбирате прекрасно.
Научихте достатъчно, за да установите в този час,
че котките приличат поразително на вас.
Видяхте ни в работа и също в игра,
научихте истинските ни имена,
нашите обичаи и социална среда.
Но как се адресира котка?
Нека ви раздвижа паметта.
Котката... куче не е тя.
Нека ви раздвижа паметта.
Котката... куче не е тя.
За котките се спори, че едно правило важи:
ако не те заговори, по-добре си мълчи.
Срещу това аз протестирам.
Котка може да се адресира.
Но винаги помнете, котка като тази
фамилиарностите много мрази.
С поклон свалете шапка и с любезна нотка
я адресирайте така: О, Котка!
О, Котка!
Преди да ви приеме тя с благоволение
като приятел скъп и стар,
поднесете й във знак на уважение
купичка сметана в дар.
По-честичко гощавайте я вие
с хайвер и гъши дроб яхния,
пастет от сьомга или птичи
според това, какво обича.
С търпение към целта се приближете
и името й изречете.
Всяка котка без изключение
очаква този знак на уважение.
Така стоят нещата във всемира
и котката така се адресира.
За мен ти си истинска котка Джеликъл.
Мило малко коте.
КОТКИТЕ